Веселин Ханчев
Балада за човека

chitanka.info

Самичък в студената бяла гора

две нощи човекът се влече.

И каза гората: — Нима не разбра?

Ранен си. Отиваш си вече.

Умираш. Далеч е отрядът сега.

Ни стряха, ни лек, ни пътека.

Но глух бе човека, съборен в снега.

Пълзеше, пълзеше човека.

И каза гората: — Смири се и спри!

Не ще се изтръгнеш от мене.

Виж — бързият гълъб е паднал дори

до тебе с крила укротени.

Къде ще отидеш с такива нозе,

крилете щом в мен са сковани?

И спря се човекът. И гълъбът взе,

и скри го до своите рани.

И гълъбът, сбрал топлина от кръвта,

под пазвата трепна полека,

удари с криле и натам полетя,

където не стигна човека.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.